Александър Пушкин
Зимен път

Превод от руски: Григор Ленков, —

chitanka.info

Ясен лунен рог пробива

накълбената мъгла,

тъжна светлина разлива

върху тъжните поля.

В ширинето зимно, скучно

бързо тройката лети

и звънчето еднозвучно

уморително ехти.

С нещо родно ме облъхва

на коларя песента:

ту в сърдечна скръб заглъхва,

ту кипи от радост тя…

Нито огън, нито хижи.

Глухо, снежно… През степта

само стълб след стълб се ниже

с верстите край мен в нощта…

Скучно, тъжно… Утре, Нина,

ще се вгледам до захлас

в теб край топлата камина,

без да се нагледам аз.

Щом дванадесет удари,

с близките ще се простим

и ще ги изпратим ние,

но не ще се разделим.

Нина, тъжно е полето,

дреме старецът пред мен,

еднозвучно е звънчето,

месецът е замъглен.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.